ACCOUNT-CO.NET
Превод CHETEN
редакция ЕЛИ
превод за ACCOUNT-CO.NET
представят филма
Дневника на катерача Тони Курц
Тони веднъж ми каза - Когато си в ниското,
в подножието на стената,
и поглеждаш нагоре,
се питаш: Как човек може да отиде там?
И защо въобще ще иска да го направи?
Но няколко часа след това, когато си вече на върха,
поглеждаш надолу
и забравяш за всичко...
За всичко, освен за едно,
обещанието да се върнеш.
СЕВЕРНАТА СТЕНА
Въз основа на реални събития.
Този опасен, стръмен планински склон често е наричан "Стената на смъртта."
Но немският летец-Ас Ернст Удет
безстрашно прелита на не повече от 20 метра покрай неговите заледени скали
в търсенето на изчезналите катерачи от Мюнхен -
Макс Мерингер и Карл Зейдлмаер.
След като борбените катерачи правят почивка по средата на стената
загиват поради метеорологични обстоятелства.
След тази трагедия, кантона на Берн издава указ,
че изкачването на северната стена е абсолютно забранено.
Но дали това парче хартия ще е в състояние да задържи германската младеж?
С приближаването на Олимпийските игри гордата наша младеж чувства
не толкова риска, а изкушаващо предизвикателство.
Повик на умения.
Едно е ясно:
Първият отбор превзел стената ще се превърне в национални герои.
И този боен вик се носи над Европа - - Да атакуваме Северната Стена на Айгер!
Длъжни сме да превземем последната трудност на Алпите!
БЕРЛИН, Май 1936 Отдел Новини на Берлинските вестници
В контакт сме с всеки един клуб на катерача. Всичко е измислица.
Може би този сезон е твърде рано
за изкачване.
Невъздържаните катерачи ще загинат твърде бързо.
Хора с приключенски дух.
Знаеш ли какво е това?
Все още не, шефе.
През секретаря на Райха
приканваме ви да се съсредоточите
върху първото изкачване на стената при Айгер.
Това е във вашата компетентност.
Искам първото изкачване да е от немци, когато е възможно, ако ли не -
можете да катерите сами.
Хенри, какво ще кажеш за тази двойка катерачи от Берхтесгаден?
Бяха по местните вестници. Спомняш ли си?
От спасителните служби.
Мисля, че единият от тях се казваше
Хинтерштойсер. Да, единият - Хинтерштойсер,
а другия...
Хенри? - Курц.
Какво?
Какво каза? Курц?
Енди Хинтерштойсер и Тони Курц.
Мистър Хенц ми споменаваше за тях. Катерили са де що има връх.
Още от деца само за това мислели.
Помислете само...
За какво са си мечтали през цялото това време?
Да завършат университета в Хенц?
Прощавай, шефе.
За Айгер, разбира се. Първото изкачване, Олимпийското злато, и така нататък...
От къде ще знаете?
Мис...? - Фелнер.
Аз също съм от Берхтесгаден. Практически сме израсли заедно.
Знам почти всичко за тях.
Наистина ли?
Всичко?
Около обяд, след 27 часа на изпитания
достигнахме върха и мълчаливо загрявахме ръце.
Това си беше адски трудна, житейска битка.
Само този, който е почувствал смъртта толкова близо
ще разбере колко е скъп живота.
Да. Ваш планински поет - Курц.
Така ли? - Но те са прекалено талантливи.
Геал северната стена, Маттерхорн, Вартштайнканте...
Това беше първото изкачване. Много, много трудно изкачване.
Неотдавна всеки си мислеше, че това е невъзможно.
Отлично!
Поради каква причина да не опитат изкачване на Айгер?
Не знам.
О, и тя не знае.
Мис Фелнер, елате насам.
Ето тук.
Ето ви 40 марки - пътни разходи.
Отидете до склада и ще получите камера.
След това заминавайте за Берхтсгаден.
И кажете на вашите приятели, че германския Райх,
и особено главния ни редактор разчита на тях.
Не ви разбирам?
Донеси ми добра история, момиче. Тръгвай!
Тези катерачи от Бавария
да бъдат герои на Германия?
Повече им прилича, отколкото на нас.
Берхтесгаден - планинска служба.
Хинтерштойсер! Курц!
Имате ли си представа какво означава вечерен час?
Или си мислите, че това да се катерите по планините
премахва необходимостта да поглеждате часовника?
Господин сержант, нямаме часовници.
В такъв случай, Хинтерштойсер, ще ви кажа
колко време имате.
Точно четири часа в кенефите в зданието на персонала,
два часа в тоалетните на барака номер 5, и...
и половин в офицерското казино.
Продължавай!
"Господин сержант, нямаме часовници. "
Отлично казано.
Хайл Хитлер.
Чао.
Въже!
Оттук няма да стане.
Да направим траверса по-отдолу?
Хайде де, никога не казвай "никога".
Всичко наред ли е?
А-хъъ...
Хинтерштойсер, сте твърди копелета...
Трябва да се направят повече лицеви опори, Курц.
Идеята не е лоша.
Мисля, че трябва да поработим още малко.
Трябва да обърнеш внимание по забиването на клинове.
С боговете, приятел. Направихме го. - С боговете!
Това е нов маршрут, Хинтерштойсер-Курц!
Ангерер и Райнер се събират.
Какво?
Знаеш какво имам предвид.
Ще катерят Айгер.
Е, и?
Добре де, Тони! Можем да ги победим тези леваци...
О, познавам те, ти също искаш да изкатериш Айгер.
Иначе защо ще пълзя по южната стена Унтерсберг?
Във вестника си го написал... - Знам какво към писал.
Страх ли те е?
От нищо не се страхувам.
Здравейте, мисис Курц, Доведох вашия Тони в къщи.
Радвам се, че се върна цял.
Имаме си посетител.
Да. Тук.
Обикновено не работя по пижама.
Че това е нормално.
Прави добро впечатление.
Луиза!
Ела насам.
Привет. - Дай да те погледна.
Приличаш на обикновено градско момиче.
Да? - Да.
Суркал си се по скалите.
Да.
Как е в Берлин?
Шумно и скъпо. - Обзалагам се!
Привет, Тони. - Здравей, Луиза.
Луиза сега е фотокореспондент. - Нещатен, мисис Курц.
И какво правиш?
Е, като за начало правя кафе.
За редакторите.
Е, какво пък. Не е зле.
Да, да. Не е зле.
Ще прибера тези щуротии.
Може би ще дойдете тази вечер?
Луиза също ще дойде.
Къде ще отивам?
Върнала съм се.
Все същият добър стар Анди? - Да.
За него всичко е игра.
А за теб?
Откога започна да пушиш? - Неотдавна.
Ех, вие двамата!
Прочетох статията ви в местния вестник.
Прекрасна е!
Моят шеф също я прочете. Цял Берлин говори за вас.
За нас?
За вас и други смели катерачи.
Скоро са Олимпийските игри. Настояват за северната стена на Айгер.
Желаят история за първото изкачване.
Пълно покритие около събитието. - Затова ли си тук?
Дадоха ми тази възможност.
Добър вечер.
Привет, Луиза. - Привет.
Върнала си се в Бавария? - За известно време.
Луиза прави кариера в столицата, Ерлбергер.
А ти не би ли искал?
Аз съм там, където съм нужен на Фюрера.
Знам ли, защо избраха точно мен? Но представете си само
ако успеете! Снимките ви ще бъдат на първа страница.
Герои от Берхтесгаден покорили последното препятствие в Алпите!
Ще сте известни в цяла Германия.
Абсолютно.
На първа страница, и повече никакво правене на кафе.
Кафе, само за себе си.
Уверен съм, че ще напишеш потресаваща статия,
но не за нас. Няма да тръгнем за Айгер.
Какво?
Ще пропуснете Айгер? Няма начин, познавам си ви вас.
След като знаеш толкова много, Трябва поне да си чувала за
Макс Мерингер и Карл Зейдлмаер.
Познаваме ги. Двама първокласни катерачи.
На "Стената на смъртта" в един миг е слънце,
а в следващия - снежна буря.
Или ще те помете лавина, или пък падащи камъни.
Това не е спорт.
Може да бъдеш най-добрия,
но това си е чиста лотария. Поради тази причина няма и да отидем.
Уморен съм.
Прибирам се.
Енди, не забравяй за комендантския час. Луиза, наслука,
ще се видим.
Какво му е?
Предпочитаме да чистим обора.
Всичко е както в детството, когато лазехме по склоновете.
Какво? - Настигам те.
Аз също искам да направя нещо, с което бих се гордяла.
Ако отпечатат репортажа ми...
Разберете ме.
Разбирам те,
просто си намери други двама.
Толкова сте упорити.
В детството си винаги съм се придържал към теб.
По-бързо, по-бързо, можете и по-бързо!
Давай!
Лениви прасета такива.
Погледни тази смешна стена. - Остави ме на мира.
Не говори! Към върха!
Мислех, че можеш...
По-бързо!
Благодарности.
Следващият!
Какво има?
Не съм гладен.
Слушай, Енди,
Докога ще ми се правиш на шантав?
Колко дълго ще се инатиш, преди да опитаме?
Можем да бъдем първи там горе.
Катеренето не е за това.
За това?!
Да, за това.
Искам да покажа на целия свят, че го мога, че това съм аз.
На никого нямам нужда да доказвам нищо.
Искам да катеря за себе си.
Разбираш ли? Единствено за себе си.
Току-що пристигна от Мюнхен.
Представях си го в доста по-голям размер. Не толкова малък...
Дори и не зная, как точно се нарича това.
Пикел.
Много важно!? Просто си представи, че животът ти виси на тази щуротия.
Ще трябва да сме доста съсредоточени.
Отказаха ли се?
Откъде разбрахте?
Най-важният инструмент на журналиста.
Следващите, моля.
Уили Ангерер и Еди Райнер са Австрийци.
Членове на Партията.
И очевидно катерачи от най-висок ранг.
Разпънали са лагер в подножието на Айгер.
През следващите дни
им отивам на гости.
Разбрах.
Мис Фелнер, ще дойде и вашето време.
Да.
Специален отпуск до края на юли?
Ти съвсем си изгуби ума, Хинтерштойсер?
Причина?
Частни дела, господин сержант.
Не ме прави на луд, Енди!
Не съм глупак.
Господин сержант, ще...
Зная причината.
Искането отхвърлено. Свободен си!
Разрешете да се обърна.
Поради сватба.
Ти си този дето ми е нужен, Курц.
Е, и кой ще се жени?
Аз, господин сержант.
Ти?
А Хинтерштойсер ще ми бъде свидетел.
Изчезвайте! И двамата!
Ако не получим отпуск, подаваме оставка.
Хейл Хитлер.
Чао.
Как така си промени решението?
Защото това, което казах, не е истина.
Катеря не само за себе си.
А и някой ще трябва да внимава за вас.
Това е достатъчно, нужни са ни десетина пикела.
Котки, пикели, карабинери, брадвичка за дълбаене на лед,
две въжета от по 30 метра, прусеци...
Прусеци , с тях - без тях . - Има ли значение?
Две бензинови горелки, литър бензин,
пачка сух спирт, и така нататък, и така нататък.
И колко ще излезе?
По моя преценка, 60 марки.
И още 15 за влак.
Какъв влак? Ще отидем с велосипеди.
Разбира се!? На велосипед до Швейцария. Че това са 700 километра?
Мис Фелнер?
За минута.
Да.
Добра вечер.
Работите до толкова късно?
Да...
Човека от фотоотдела, той...
Какво той?
Ще е добре да дойда след това до редакцията,
а аз ще мога да отпечатам снимките.
Добре.
Много добре.
Абсолютно добре.
Направили сте перфектни снимки, мис Фелнер.
Благодаря.
Да сте били вече в Швейцария?
Не.
Трябва да сме там утре.
Под напрежение ли си?
А-хъъ.
Вече я виждам.
Кого?
Невестата,
прекрасна, много красива,
леко по-висока от теб.
3970 метра. От камък и лед.
Любов от пръв поглед, нали?
Е, не съм чак толкова сигурен.
Влака влиза направо в планината
до последната станция Юнгфрау-Йох.
3457 метра.
Просто си мисля!
Само погледнете!
Не е ли великолепно?
Фантастично.
Миличък, дори и не поглеждаш.
Средна станция. Там ни е хотела.
Четири звезден на височина над Две хиляди метра!
Мога да видя планините на Ривиерата.
С курорта.
Ето я!
Вторник, 14 юли.
средна станция Кляйне Шайдег - 2061 м.
Какъв простор.
Колосално.
Да отиваме!
"Море от лед", драги. Като на курорт!
Екскурзия до девствени места.
Малко съм стар за девици.
Ледников туризъм!
Погледнете кой пристига.
Бартоло Сандри и Марио Менти.
Кои са тези? - Италианци.
Още една двойка идиоти.
дотук с влака, а оттук в ковчег.
Това ли е мястото?
А знаете ли какво му е най-доброто на това?
Че всичко влиза в пътните разходи.
Здравейте. - Арау.
Господин Арау. - Да.
Имате прекрасна стая с изглед към северната стена.
Ще се хареса на жена ви.
Жалко, но сме само колеги.
Доста е пренаселено.
Всичките шантави като теб.
И така? Стаята допада ли ви?
Да. Има си даже и вана.
Наистина ли?
Не мисля, че е уютно, както в ниското.
Ще запаля огъня и ще направя вечеря.
Ти разпъни палатката.
Какво, да не сме женени?
Не мърмори, котенце. Работи!
Разбирам! Мислиш се за моя майка.
Аз съм майка ти. - Баба ми.
Мащеха.
И това ми е духа на германския завоевател
обявил битка на планината.
Свързани заедно, в живота и смъртта,
вечни партньори в лед и скали.
Разбирате ли?
Читателят трябва да почувства, че действително е бил там.
Това прави един репортаж добър.
Мечтата на Немския войник е тази,
че когато воюва по върховете,
целият свят ще бъде в нозете му,
а над него ще бъде само необятното небе.
Прекалено голяма хапка.
Обожавам такива неща.
Да?
Ти и Вагнер обожаваш.
Във всеки случай,
с отлични фотографии, никой няма да се впечатли от слова.
Видя ли какво е оборудването на французите?
Няма да стигнат по-далеч от "Червеното огледало".
А "Макароните" нямат дори и...
Вижте кой идва.
Ангерер и господин Райнер от Залцбург.
Привет, момчета.
Вижте кой бил тук. Хайл Хитлер.
А ние се питаме - Къде ли може да сте?
В крайна сметка, това е събиране на професионалисти.
Бяхте ли на стената днес? Да поразгледаме ли?
Не.
Гъби събирахме.
И колко високо стигнахте в брането на гъби?
Каква е вечерята?
Ечемичена супа.
Казвате, че немският катерач
мечтае за необятно небе?
Много интересно.
Това да не е свързано с националността?
Мен все пак ме интересува -
Какви мечти има Австрийския?
За велика Германия.
Най-малко Арийци като вас.
Нямам представа дали това се отнася за вас.
Говорех за катерачите.
И какво, те сега да не са отделна нация?
Не пропускайте Австрия?
Шушниг...
няма да се задържи дълго.
И когато Германия присъедини Австрия,
ще се окажем на собствена територия.
И тогава ние ще командваме.
Тогава ще бъде по нашите правила. - А-хъъ.
Не зная, тогава мога и да емигрирам.
Видяхте ли нашето оборудване?
Стоманени куки, въжета, само най-доброто
и всичко платено от армията.
И какво в замяна ще е нужно?
Да бъдем първи на върха.
Сряда, 15 юли.
Тунелът е с дължина 7,4 км.
Изграждането му отнема 15 години
Цена?
16 милиона швейцарски франка.
Зад тези дървени врати, е една от галериите,
която извежда директно на Северната стена.
При строителството на тунела, разкопаваната скала се е хвърляла направо в пропастта.
В момента сме на някакви си 3000 м. над морското равнище.
Зейдлмаер и Мерингер започват от тук
право към върха.
Тежък преход. Толкова е стръмно, че ще трябва да се бият клинове на всеки метър.
Мисля, че
ще трябва да се движим по диагонал.
По направление отвора на галерията.
Да захвърлим оборудването ето тук?
Спални чували, клинове, храна и всичко останало.
СТАНЦИЯ АЙГЕРВАНД - 2865 М
Внимателно, дами и господа!
Изумително! Каква пропаст само!
Близо 1000 метра, мадам.
Леле!
Скъпи, чу ли? Погледни.
Няма нужда, вярвам, вярвам.
Ако някой ще иска да ходи там...
Ще трябва доста да го е желал.
След това по процепа до "Червеният прозорец"
първото ледено поле, второто ледено поле,
след това "Утюг", "Рампата", "Паяка",
после добрата изходна трещина към върха на хълма,
и... алелуя!
Въобще слушате ли ме?
Какво моля?
Не, не слушах.
Внимателно!
Дявол го взел! Какво правите!
Разбирам ви.
Какво?
Бях същият когато започвах.
Когато нещо силно желаеш, забравяш за останалите неща.
Все още ли сте тук?
Постоянно ли сте тук?
Всеки ден и всеки час.
Сядайте, ще приготвя чай. - Мис Фелнер, моля.
А, имате ли си име?
Фон Алмен. - Как?
Фон Алмен.
Върха изглежда зловещ. Не мислите ли?
Че той си е зловещ.
Знаете ли легендата за великаните канибали - Огр?
Как го казахте?
Върха е кръстен на тях.
Айгер. Огр - ЧОВЕКОЯДЕЦ. Разбирате ли?
Легендата разказва, че великан живее на върха
и поглъща всеки, който минава твърде близо.
Вторник, 16 юли.
В тази мъгла нищо не се вижда. - И какво от това?
Само няколко въжета и сме пред входа на тунела.
Ще забием клин, ще оставим оборудването,
и ще се върнем за обяд.
И какво ще се обядва?
Ечемичена супа.
Отново? Оставам си тук.
Въже!
Тук още никой не е бил.
Това скоро ще се промени.
Какво правите в началото на нашия маршрут?
Наше начало на маршрут?! Наше начало на маршрут?!
Проблем ли имаш, глупако?
Късмет, катерачо. - Разкарай се!
Какво ти казаха?
Че е малко рисковано за тях.
И времето не е многообещаващо.
И какво ще рече това?
Ако и Австрийците се откажат,
у шефа ще възникне въпрос, защо въобще ни плаща разходите.
Луиза?
Енди?
Какво правиш тук?
Работя.
Това е мой колега, господин Арау.
Приятно ми е. Хенри Арау, Берлински вестник.
Енди Хинтерштойсер, планинските бригади - в оставка.
Мислех, че нямате интерес към Айгер.
Кой е вашият партньор?
Кой мислиш?
Тони?
Предполагам прилича на него.
Ето това вече е нещо различно! Открита атака
на немска дружина.
Мога ли да ви почерпя нещо?
Да.
Имам предвид след като,
се преоблечете.
Предполагам, че мога и да се обръсна.
Стоманени куки за леда... - Ледени куки.
Ледени куки.
Вашето оборудване, предполагам, ще тежи около един тон.
За икономия на сили се прави депо.
Направили сте предварително изкачване?
Естествено.
Колко високо? - Точно под "Червеният прозорец".
Но това не изглежда да е маршрута на Зейдлмаер.
Ще тръгнем по наш си маршрут.
Нищо не разбирам.
Дори мисля, че е безумно смело.
Е, добре,
значи това е рисковано приключение, дами и господа.
За една голяма купчина камъни
и това е всичко, което искат да атакуват и завоюват немските герои...
Напротив.
Горест, господин Ландау,
ето за това става дума.
Горест - предизвикателството,
да си там, дето никой не е бил - в спорта или политиката.
За това аз вдигам своята чаша.
Разбира се! Разбира се.
Аз също бих искала да вдигна тост.
С пожеланието...
всички да се завърнат.
Това е най важното.
Какво всъщност искахте да кажете, господин Арау?
Да, нека да пием именно за това.
Наздраве!
А сега ни разкажете как израснахте заедно в планината.
С такова начало ще захраним нашия разказ.
Захранката е... за рибите.
Както в старите времена,
винаги са били леко шеговити.
А там на високото няма ли чудовище еднооко?
Не.
Със мен е винаги партньор. - Да, именно.
Момчета, ще ме вземете ли с вас, ще ме учите на всичко.
Можете ли да си представите?
Например, как се хваща пъстърва с голи ръце.
Не е лесно. - Прекалено са хлъзгави.
Действително трудно.
Или как се разпъва палатка.
Ами въжетата?
След това учихме как се работи с въжетата,
как се забиват клинове в пукнатини.
Да намериш най-добрите захвати за ръце или крака.
Никога не съм носила поли.
Само кожени панталони. - Наистина?
Наистина ли?
Това е интересно.
Разказвайте още!
Давайте.
Къде се научихте да свирите? Самоук ли сте?
Моят учител по пиано казваше, че нямам никакъв слух,
ето защо си свиря само по барове.
Благодаря за поканата.
Няма ли да останете още малко? Веселата част точно сега започва.
Късно ми е.
Истински спортист?
Дисциплиниран, рано лягане - рано ставане. Прав ли съм?
Всеки сам си взема решенията в живота.
Да, това е така.
Всички правим избора си сами.
Всеки е длъжен да поема рискове.
Всъщност целият живот си е една игра.
Така че бъдете безгрижни.
Не бъдете мекушави. Че какво му е хубавото на това?
Ах, тази модерност,
Какво ли ще ни поднесе живота. Трябва да сме смели.
Желаем през смях, да направим всяка една глупост в живота.
Само това има смисъл.
Хвани бика за рогата, и не се притеснявай.
Ако се колебаеш - изтърваш, ще знаеш.
Бързо, по-бързо. Дори и не чакай.
Само неудачника се оглежда.
Петък, 17 юли.
Ще се оправи, ще видиш.
Знаеш ли кое е най-тъжното?
Ние винаги ще бъде лишено от истински драматизъм.
Какво имаш в предвид?
Ние и читателите.
Предварително вдигнахме пара около Айгер.
А можехме след това да разкажем за изкачването.
А какво всъщност е ставало тук...
Можехме само да предполагаме.
Ще ми се вече всичко да е приключило.
И аз бих искал, но в действителност точно сега започва.
Исках да ти кажа, че предната вечер
леко се понапих.
Ще съм ти благодарен, ако вземеш дневника.
Но ти винаги го носиш със себе си.
Доста е тежичък.
Тежичък ли?
Мога да запиша всичко и след това.
Разбира се че можеш, но...
Всичко което съм правил е вътре.
Би било непростимо да го изгубя.
До скоро виждане!
Ставай!
Вече.
Да. Вече.
Не вдигай толкова шум!
Ще събудиш всички съперници.
Събота, 18 юли, 2:10.
Е, какво пък, като за начало е добре?
Кой ли е там? - Никой.
Давай нататък.
Ти си водача.
Внимателно!
Чувстваш ли миризма? Сяра.
Вони като в Ада.
Какво пък, точно ще ни показва пътя.
Не предвидихме тази трудност преди първото ледено поле.
Погледни, малко преди първото депо сме.
Ако бурята не го е отнесла нанякъде.
Е, можеше и да е по-лошо.
Проклятие!
Какво има?
Котките ги няма.
Е, не е чак толкова много леда. - Ще правим тежки стъпки.
Алелуя.
Добро утро.
Камъни!
...на Северната Стена вече си личи зърното от плевела.
Абзац. Записа ли?
Подай ми пепелника!
Рано тази сутрин два напълно оборудвани екипа
започнаха атака по стената.
Празнината ще се запълни,
последната трудност на Алпите
ще се превземе сега.
Мамка му.
Дай да погледна. - Всичко си е наред, махни си ръцете!
Така си и мислех, че това сте вие.
Започвате да хвърляте по нас камъни ли! - Какво?
Събаряш по нас камъни.
Ако ще катерите точно под нас спазвайте дистанция!
Трима катерачи... Не... четирима са.
Оттук и после насам.
И така, имаме друго начало на маршрута. Маршрута на Зейделмаер от ляво.
Курц и Ангерер започват оттук, изкачват се оттук...
Тук е отвора на железопътният тунел.
Преминават оттук, и излизат на първото ледено поле..
достигат до маршрута на Зейдлмаер,
продължават нагоре през второто ледено поле...
Какво ще кажете, времето е чудесно, нали?
Съмнявам се, че ще е за дълго.
Френския и Италианския отбор не тръгнаха.
Това прилича на гладиаторска битка! Отвратително.
Аз пък мисля, че е очарователно!
Келнер!
Ако нещо им се случи там горе
ще ги спасявате ли?
Не сме задължени. - Няма.
Какво прави? - Кой?
Движи се без осигуровка.
Кой? - Един от Австрийците.
Ако се подхлъзне...
А-ха, ето ги и тях! Нашите храбри катерачи.
Определено добре изглеждат.
Превъзхождат в техниката. Могат още утре да са на върха...
Може ли да... - Сам ще си гледам.
А ти направи достатъчно фотографии на зяпачите...
Къде ти е фотоапарата? - Тук.
Недей да спиш, работи!
Слушай, докажи че не съм сгрешил с теб!
Е-хей, я се отдръпни!
Намери си през какво друго да гледаш!
13:15 "червеният прозорец" 2823 м
Наред ли е всичко? - Не.
До тук е пътя.
Това е безсмислено. Нагоре е нужен клин на всеки метър.
А-ха, ако въобще намериш къде да ги забиваш.
Не беше добър този маршрут.
Можете да тръгнете по друг.
Никой не ви кара да сте лепнати за нас.
Ще си правим траверс по тази плоча,
ще катерим по комина, и излизаме на леденото поле.
Никога няма да успеете!
Ти винаги казваш - никога не казвай "никога".
Забавлявайте се, господа. Ще се видим на върха.
Иска ми се, но не вярвам, че все пак ще успеете.
Ще слезем по-ниско и от там ще пресечем.
Виждам добро място.
Виж!
Това беше историческо събитие, историческо.
Но къде е тя с фотоапарата?
Траверс Хинтерштойсер.
Ще станеш знаменитост.
Напротив, ако и ние дойдем?
Какво става? И Австрийците продължават с тях.
Нали са съперници.
Почакай. - Какво?
Да оставим въжето тук?
Цялото въже?
Имаме нужда от него. - Може би.
Е, ние сега сме един отбор? - Не и в живота си.
Тогава защо ни забравяте?
Все пак не е толкова скучно.
В случай, че се наложи да се връщаме.
Сега ще се наложи да сме прекалено внимателни.
Сега пътя за Берлин минава през върха.
15:30 ПЪРВОТО ЛЕДЕНО ПОЛЕ - 2980 м
Лоша работа, без котки. - Че кому са му нужни?
На Австрийците им е все едно, те и без това си нямат. - А-ха, факт е, но всъщност доста помагат.
Какво става там с тези мамини синчета?
Предадоха ли се вече?
20:30
Тони, скоро ще се стъмни.
Хайде да намерим добро място за нощуване.
Първи бивак - 3100 м
Преминахме повече от половината.
Може и утре да завършим.
А- ха, малко по-рано от тези тук!
Дами и господа, представям ви тази торта...
С отметки по първото изкачване по Северната стена на връх Айгер.
Това няма да отнеме доста време.
Утре Айгер ще бъде покорен -
а днес можете да опитате от него.
Приятен апетит!
Дайте ми на мен от тези захаросани катерачи.
Имахте късмет, мадам. Приятен апетит!
Ако този е не по-малко Австриец...
Утре вечерта
ще бъдем вече долу в обятията на жени,
наслаждавайки се на гореща вана
като герои.
Ще видиш.
Защо ти така си ме зяпнал?
Това да не е конкурс по красота.
Просто имам нужда малко да поспя.
Не много.
И така? Поработихте ли около снимките?
Да, вече са на път за Берлин.
Отлично.
Желаете ли да опитате?
Сам го изтръгнах от Айгер.
Вкусно е.
Да бъдеш тук, където историята се твори, също те кара да трепериш?
Или се лъжа?
Възможно е.
Може би знаете по-добре от мен.
Така изглежда.
И благодарение на кого?
Благодарение на добре обучен инструмент.
Събуждай ме само, ако ще пада лавина.
Радвам се, вятърът утихна.
Неделя, 19 юли - 6:05 часа
Добро утро. - Добро утро.
Дай да погледна.
О, не.
Това е доста сериозно Уили.
Тръгваме надолу.
Всичко е наред.
Събуждай се.
Уили, нужен ти е доктор.
Няма ми нищо.
В това състояние не се стига до върхове, Уили.
Млъквай, Еди да не чувам подобни неща.
Да не полудя? Какво ти става?
Съвсем ли си изгуби ума?
Имам нужда от върха.
Няма да стане. Слушай, докторът е долу, не горе.
В ниското няма нищо. Нищичко.
Само на върха.
Ако се събудиш и ти ще го разбереш.
11:15 часа, второ Ледено поле - 3150 M
Ето това е Айгер, нали? Гледай!
Ляво от това смешно острие.
Да. Доста странно се движи.
Трябва да съобщим на ръководството, че днес може и да не успеят.
С тази скорост и утре може да не пристигнат.
Но това означава, че ще прекарат още две нощи на стената?
Да.
Времето не се променя.
Това означава, че няма да има никакъв връх днес.
Да отидем да попием.
Какво има?
Това трябва да са вещи на Карл и Какс.
Твоите сънародници от Мюнхен?
Да.
Моите съболезнования.
И не ни въвеждай нас в изкушения, и ни избави от лукавия.
Амин.
Прощавай!
Как Ангерер?
Не се преструва, това поне е сигурно.
Виждаш ли нещо?
Повече или по-малко.
Оказва се, че вече са един отбор.
Но единият в лошо състояние.
Ей, Уили, заспал си!
15:40, "Каменният отвес" - 3350 м
Бързо, бързо, превържи с бинт.
Трябваше да си намерите свой собствен маршрут.
Наистина трябваше.
Мамка му, мамка му!
Сега трябва да се връщаме обратно.
Обратно, но защо?
Защото няма да може да дойде до върха.
Ако не побързаме ще му изтече кръвта.
Ще се справя.
Тръгвайте.
Сам ще го пусна до долу на въже, ще се справя.
Сам? - Мога, мога.
Не прави глупости, няма да успееш. - Ще успея, ще успея.
Това е добра идея. - Ще се оправя.
Това е доста добра идея.
А ние ще тръгнем.
Към върха.
Ако ги оставим и двамата,
заедно ще загинат.
Е, добре, тогава,
тръгваме заедно.
Тръгваме към върха всички заедно.
Ще го влачим към върха заедно, ще се справим.
Не ставай глупав!
Тава си е безумие и всички го знаем.
Защо те послушах?
Просто трябваше да те оставим.
Това заслужаваше Уили.
Единственият ни шанс е през върха.
Забрави за върха!
Спускането от тук е доста трудно.
Ще се доберем до западния гребен и от там ще извикаме помощ.
Не знаем какво ни очаква там, и в това време, докато се върнем...
ще бъде мъртъв.
Уверен съм в това.
Трябва да достигнем до върха.
Трябва да тръгваме.
Защо ли те послушах?
ВТОРИ БИВАК - 3250 M
Тогава го изведете от съвещанието!
Кажете му, че всичко се промени.
Разбира се, че ще почакам.
Какво се е случило?
Всичко, задачата ни се отменя.
Какво?
Връщат се, спасяват катерача от Залцбург.
Да, аз съм на кабела /телефона/.
Здравейте, шефе.
Слушайте, аз нищо не мога да направя.
Тази двойствена политика не ме интересува.
Ще е доста трудно да направя от тях герои на Германия.
Да, благодаря, ще се видим в Берлин.
И ние ли заминаваме? - Да, така мисля.
Да остана и опиша какво всъщност се случи тук?
Не искам да те поучавам, момиче,
но на теб ти е нужен или ослепителен триумф,
или разтърсваща трагедия.
Незабележимото отстъпление не заслужава и три реда на трета страница.
Поради тази причина не си заслужава да се остава тук.
Понеделник, 20 юли.
Кой каза да се спускаме бързо!
Попаднахме в снежна буря.
Мамка му.
Тази страна!
От тука!
В такова време няма да стигнат до никъде.
Така ли мислите?
Уверен съм.
Има само една надежда...
Че ще намерят подходящо място за бивак.
Иначе...
Може би, ще се наложи да отменя заминаването си
Ето това е причина, поради която мога да остана.
Аз съм журналист, вие какво очаквате?
А да ви е останала малко човечност?
Понякога имам.
А може би точно в този момент моят нос ме лъже.
ТРЕТИ БИВАК - 3170 м
Не заспивай Уили, ще замръзнеш и няма да се събудиш!
Вторник, 21 юли - 5:20.
Къде сте?
Господи, момиче!
Какво правите вие тук толкова рано?
Ще измръзнете от студ.
Там са, на стената.
Някъде близо до Червения прозорец,
това е на 200 метра от тук.
Ние сме практически на източния гребен.
При този вятър въобще няма да те чуят.
Трябва да погледнем през 38-и прозорец.
Ето го.
Пазете си главата!
8:50 Прозорец от тунела - 2711 м
Внимателно!
Заледено е.
Момиче!
Къде сте?
Защо не ни чуват?
Знае ли някой колко са далече?
Ще се върнем по-късно,
може би бурята ще утихне.
Ще се върнем по-късно.
Почакайте!
Струва ми се, че чувам нещо.
Това е Тони.
Ето го и Енди.
Чуваме се.
Спускаме се.
Пристигаме.
Да тръгваме, момиче.
Къде? - Да приготвим чай.
Колко далече са?
Мисля, че не много. - Вярно.
Още четири метра.
Давай, не остана.
Ето, Уили...
запазили са едно топло местенце за теб.
Но в банята ще влизаш сам.
Мамка му!
Ръката ми.
Съвсем се е вдървила.
Не спирай да си движиш пръстите!
Нищо не чувствам.
Нищичко.
Ще се оправи,
Веднага щом се доберем до топла печка.
Прав си.
Малко остана. - А-ха.
Уили, ще го направим, нали?
Почти стигнахме.
10:15, ЧЕРВЕНИЯТ ПРОЗОРЕЦ - 2823 м
Задръж?
Какво става?
Траверса...
Мамка му!
Въжето.
Той извади въжето.
Млъкни, Уили!
За всичко само ти си виновен. - Остави го на мира,
и сам не разбира какво говори.
Ще направя траверс чрез махало.
Ще го направя отново.
Хайде, Енди, хайде!
Доста време мина.
Може и да не са видели пролуката и да са се спуснали по-надолу.
Още веднъж!
Ще отида да погледна отново.
Трябва да...
да се спуснем право надолу...
и да преминем оттам.
Това е единствения ни шанс.
Не знаем колко ще трябва да се спускаме.
Въжето ни не е много.
Ако не намерим пролуката, с нас е свършено.
Ако дойде лавина и тук сме свършени.
Какво ще правим - решавайте?
Видя ли я или не?
Проклятие, няма я в стаята си така че...
Господин Арау, моля.
Веднага ми трябва свръзка. - Да, ще имаме грижата.
Свържи ме веднага с Хенрих, моля.
И не забравяйте за пакета ни.
Мис Фелнер.
Какво правите тук? - Господи, какво се е случило?
Все още не знаем.
Почакайте, мис Фелнер.
Луиза...
Не съм направил грешка в преценката си за вас.
Същата сте като мен.
Предугаждате сензациите преди всички.
Ето, ето, ето...
това ще са сензационните фотографии.
Не съм тук за да правя фотографии.
Осигуровка!
Дай ми малко клинове, свършиха ми.
Лавина!
Отпусни въжето!
Дръпни се от улея!
13:30
Помагай! - Приближи се към мен!
Давай, ти можеш!
Ти си длъжен да можеш.
Давай, давай, можеш да го направиш.
Енди, побързай!
По-бързо, клинът излиза.
Клинът излиза.
Побързай!
Погледни, вече се прибираме!
Не, не виждам!
Не мога. Сега вие ще стигнете до мен.
Имаше лавина!
15:00
От тунела, от прозорец 38
ако лавина не го е съборила от стената, ще можете да достигнете до него.
Ханс.
Това няма да стане.
Ако има в това време някой на стената, то сам да се вини...
Сам си е виновен.
Всички си имаме жени и деца.
Този там ваш човек ли е?
Да.
Да, той е с мен.
Имате ли нужда от котки?
Кучи син!
Ето го.
До него са едно или две въжета.
Чуваш ли ни?
Да, тук...
Тук съм.
Трябва да се доберете до мен отгоре,
тръгнете по цепнатината.
Какво каза?
Не разбрах точно.
Казва отгоре - по цепнатината.
Какво, по такъв лед?
От тук няма да се изкача. - Да, зная.
Но по цепнатината ще се получи.
Дръж се!
Това е толкова дълго.
19:30
Скоро ще стъмни.
Да, забелязвам.
Това е безполезно.
Трябва да се връщаме на часа.
Не.
Не тръгвайте!
Длъжни сте да го направите.
Елате, елате!
Умолявам ви, не си тръгвайте!
Тук дълго няма да издържа.
Моляяяя, елате и ме спасете!
Не можете да ме оставите.
Не ми се умира, не ми се умира.
Съжаляваме много.
Но той там ще замръзне.
Не е ли така?
Никой не може да се добере до него, никой в това време.
Никой.
Нищо не можем да направим.
21:00
Не умирай!
Ще дойдем за теб...
Само да съмне.
Аз съм тук,
няма да те изоставя, Тони.
Сряда, 22 юли, 8:00.
Имате ли около 60 метра въже?
Добре, той ще го издърпа към себе си посредством шнур
Ти наистина ли мислиш, че той... - Ще ни е нужно доста време да се доближим до него,
така че той ще трябва да слезе при нас.
Имах предвид... - Не знам какво си имал предвид,
но даже и да е мъртъв, ще трябва да го приберем.
Тук сме!
Искам и аз да имам такъв ангел хранител.
Погледни къде е останала.
Трябва да я махнем оттук или ще падне.
Ако е стояла цяла нощ тук, точно сега няма да падне.
Хайде!
Трябва да издърпаш въжето,
за да се спуснеш после по него.
Имаш ли с какво да го направиш?
Шнур или каквото и да е?
Не, нямам шнур.
Нямам.
Нямам шнур.
Можеш ли да разплетеш въжето,
свързвайки го с възли?
Ще опитам.
Какво се мотаеш толкова дълго?
Твоят любим трябва да е наполовина замръзнал.
Но ще се справи.
Колко много ще се забави?
Няма да е за дълго.
13:10
Направление станция Айгервалд след 15 минути.
Кристиан, хвани!
Хванах го.
Тони, можеш вече да го издърпаш.
Скоро ще получиш своят кавалер.
Това не са 60 метра.
Друго въже, бързо!
Дългите въжета са останали вътре - бързо.
Ето.
Свързвай, бързо!
Проклятие!
Ще му се наложи да скочи последния метър.
Какво?
Спускам се.
Тони, набери се и прекарай възела!
Не се предавай, Тони!
Опитай, Тони!
Хайде!
Ти можеш!
Просто се набери, за да махнеш тежестта си от възела
и тогава ще премине през карабинера.
Опитай, Тони!
Ще загине.
Моля.
Той, ще... загине.
Връщай се, ще се претрепеш!
Не, не се страхувай за нея!
Опитай пак!
Прехвърли тежестта си!
Давай!
Опитай пак!
Тони, това съм аз, Луиза.
Моля те.
Моля те, Тони.
Дръж се!
Хвани се за въжето!
Хвани го!
Тони, моля те.
Хайде де.
Толкова съм замръзнал.
Свалихте ли тялото на Тони Курц?
Не, още си виси там.
Намерихте ли останалите?
Не.
Много съжалявам.
Повярвайте ми, много съжалявам.
Чуйте, това дето го казах
предната вечер...
Не искам да си мислите, че аз...
Това е ужасна трагедия.
Но Германия никога няма да забрави тези хора.
Повярвайте ми.
Ще ви отведа в къщи.
Обратно в Берлин.
Няма да се върна в Берлин.
Няма да се върна.
Там има прекалено много като вас.
Всичко, което разбрах е,
че смъртта ме пощади,
а Тони си отиде завинаги.
Живее само този, който обича.
Понякога ми е много трудно да повярвам в това.
Почти винаги усещам себе си жива.
И любовта...
поради тази причина.
Първото успешно изкачване по Северната стена на връх Айгер се състоя през 1938 г..
Немско-австрийският екип е използвал маршрута - Hintershtoyser - Kurtz.
Нацистите обявили изкачването като спортен символ на
Австро-Германския Райх.
"Последното голямо предизвикателство в Алпите " вече е превзето.